Información personal
Conocido por Interpretación
Créditos conocidos 19
Sexo Masculino
Fecha de nacimiento 21 de julio de 1924
Fecha de defunción 20 de noviembre de 2007 (83 años)
Lugar de nacimiento Novi Bečej, Serbia
También conocido como
- Славко Симић
- Славко Симич
Puntuación del contenido
100
¡Sí! ¡Buena pinta!
Iniciar sesión para informar de un problema
Biografía
Славко Симић (Нови Бечеј, 21. јул 1924 — Београд, 20. новембар 2007) био је српски глумац.
Његов млађи брат био је такође глумац Никола Симић.
Каријера
Дебитовао је 1953. године на сцени новосадског СНП-а, када је његов уметнички потенцијал препознао Велибор Глигорић, тадашњи упраник ЈДП-а који је волео да каже да је Симић његов изум.
У својој матичној кући ЈДП-у Симић је деценијама, све до пензије, афирмисао драмску уметност и уметничко стваралаштво. Поред глуме писао је о великим глумачким ликовима Добрице Милутиновића и Зорици Шумадинац, објавио је своје разгорове са Ивом Андрићем и представио портрет шест управника ЈДП-а.
Био је председник Савеза драмских уметника Србије у периоду од 1968. до 1973. Добио је Вукову награду, у исто време када је његов млађи брат, глумац Никола Симић, награђен „Ћураном“. Добитник је низа награда, међу којима су и Вукова награда (2005), Златна колајна на Првом Фестивалу монодраме и пантомиме (1975), „Ћуран“ за најбољу улогу на Данима комедије у Светозареву (Јагодини, 1974.), Златни ловор вијенац на сарајевском МЕСС-у (1964).
Славко се бавио и публицистиком и оставио вредне записе о Добрици Милутиновићу (Добрица Милутиновић - казивања и сећања) и о управницима ЈДП у Ниновом фељтону у наставцима Моји управници. На филму је дебитовао 1947. године у филму Живјеће овај народ.
Преминуо је 20. новембра 2007. године у 83. години живота од рака.
Славко Симић (Нови Бечеј, 21. јул 1924 — Београд, 20. новембар 2007) био је српски глумац.
Његов млађи брат био је такође глумац Никола Симић.
Каријера
Дебитовао је 1953. године на сцени новосадског СНП-а, када је његов уметнички потенцијал препознао Велибор Глигорић, тадашњи упраник ЈДП-а који је волео да каже да је Симић његов изум.
У својој матичној кући ЈДП-у Симић је деценијама, све до пензије, афирмисао драмску уметност и уметничко стваралаштво. Поред глуме писао је о великим глумачким ликовима Добрице Милутиновића и Зорици Шумадинац, објавио је своје разгорове са Ивом Андрићем и представио портрет шест управника ЈДП-а.
Био је председник Савеза драмских уметника Србије у периоду од 1968. до 1973. Добио је Вукову награду, у исто време када је његов млађи брат, глумац Никола Симић, награђен „Ћураном“. Добитник је низа награда, међу којима су и Вукова награда (2005), Златна колајна на Првом Фестивалу монодраме и пантомиме (1975), „Ћуран“ за најбољу улогу на Данима комедије у Светозареву (Јагодини, 1974.), Златни ловор вијенац на сарајевском МЕСС-у (1964).
Славко се бавио и публицистиком и оставио вредне записе о Добрици Милутиновићу (Добрица Милутиновић - казивања и сећања) и о управницима ЈДП у Ниновом фељтону у наставцима Моји управници. На филму је дебитовао 1947. године у филму Живјеће овај народ.
Преминуо је 20. новембра 2007. године у 83. години живота од рака.
Interpretación
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|
||||||
|